Deimantinės atvirosios prieigos recenzuojamą periodinį mokslo žurnalą „Parlamento studijos“ nuo 2004 m. leidžia Lietuvos nacionalinė Martyno Mažvydo biblioteka. Leidinio tikslas – burti tyrėjus, skatinti ir plėsti demokratinės valdysenos, parlamentarizmo, politinės kultūros tyrimus. Čia telkiami politikos analitikai, istorikai, sociologai, kalbotyros, teisės mokslininkai, politinės komunikacijos mokslo krypčių autoriai. Publikuojamos žurnalo teminiam laukui aktualių mokslinių monografijų, studijų, išleistų Lietuvoje ir užsienyje, recenzijos ir anotacijos.
Lietuvos nacionalinė Martyno Mažvydo biblioteka
Autorių teisės (c) 2026 Parliamentary Studies, 2026, Nr. 37 https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
Autorių teisės (c) 2026 Parliamentary Studies, 2026, No. 37 https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
Drąsos atgavimas pagal Arvydą Juozaitį: Lietuvos Persitvarkymo Sąjūdžio pradžios prisiminimai
Pasirodžiusi vieno iš Sąjūdžio kūrėjų Arvydo Juozaičio knyga „Tikra Sąjūdžio istorija“ (Vilnius: Obuolys [i.e. Lectio Divina], 2025) yra vienas reikšmingiausių pastarųjų metų indėlių į Lietuvos nepriklausomybės atkūrimo istoriją. Šis veikalas kartu yra ir asmeniniai memuarai, ir politinė kronika, ir filosofinė meditacija. Pasirinkta atsiminimų forma, poleminis stilius atspindi autoriaus įsitikinimą, jog 1988–1991 m. įvykių neįmanoma išsamiai užfiksuoti vien tik įprastos mums akademinės istorijos priemonėmis, kurioms gerą pradžią davė Bronius Genzelis, išplėtojo Česlovas Laurinavičius ir Vladas Sirutavičius. Tačiau ištikimas savo stiliui ir požiūriui A. Juozaitis daugeliu atvejų palieka atliktus tyrimus paraštėje. Remdamasis to meto šaltiniais, jis atidžiai tikrina svarbiausius įvykius, jo darbo vertę padidina asmeniniai pastebėjimai apie žmones, buvusius tokius svarbius kuriant Sąjūdį, tačiau vėliau nukeliavusius į užmarštį. Autoriaus įžvalgos, diskusinės pastabos atsiminimus daro dar vertingesnius, o svarbiausia – atskleidžia, kaip jis būdamas įvykių epicentre matė tuos įvykius ir juos vertino. Tai ir lemia knygos, kaip liudininko ir vieno iš kūrėjų parašyto pasakojimo iš Sąjūdžio vidaus, aktualumą.
Autorių teisės (c) 2026 Alfonsas Eidintas https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
Pasipriešinimo mozaika: vizualinis ir tekstinis karo Ukrainoje liudijimas
Pastarąjį dešimtmetį Lietuvoje formuojasi naujas karo koncepto suvokimas. Lietuvos viešoji erdvė ir kultūrinis laukas pastebimai pasikeitė dar 2014-aisiais, Rusijai užpuolus Ukrainą – aneksavus Krymą ir pradėjus karinį konfliktą Rytų Ukrainoje, kai karo grėsmė regione tapo apčiuopiama ir Lietuvai. Pastebimai išaugęs nerimas skatino garsesnes diskusijas, gynybos svarstymus, pilietinio saugumo klausimus ir istorinių paralelių paieškas. 2022-aisiais, Rusijai eskalavus nuo 2014 m. vykusį karą į plataus masto invaziją, Lietuvoje ši jau anksčiau patirta grėsmė išgyventa kaip tiesiogiai paliečianti kasdienę politinę, kultūrinę ir asmeninę realybę. Išaugo karo tematikos leidinių skaičius, padaugėjo į lietuvių kalbą verčiamų ukrainietiškų knygų, tyrimų, liudijimų ir analizių apie Ukrainą, o pats karas tapo ne tik tyrimo objektu, bet ir gyvos, dar besiformuojančios patirties liudijimu. Ši dinamika parodė, kad visuomenei svarbu ne tik faktinė informacija, bet ir galimybė geriau suprasti karo procesus, jų istorinį tęstinumą bei poveikį visuomenei. Knygos „Ukraine 2022. Resistance“ (Kyiv: ADEF-Ukraine Publishing House, 2023) leidėjai akcentavo, kad knyga sukurta tam, kad kitos šalys galėtų mokytis iš ukrainiečių patirties, o literatūra taptų vienu iš tiltų perduoti šią patirtį ir stiprinti solidarumą.
Autorių teisės (c) 2026 Anastasija Chafizova https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
Atsiminimai apie apsisprendimą ir naujo kelio pradžią
Autorių teisės (c) 2026 Arvydas Pocius https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
Hannah’os Arendt „stebuklo“ beieškant politinėje ir gamtinėje Arvydo Šliogerio laisvėje
Šiame tekste analizuojamos dvi Arvydo Šliogerio laisvės sampratos – politinė ir gamtinė / antipolitinė. Parodoma, kad šios filosofijos atveju net antipolitinė, diogeniškoji savipakankamumo laisvė tarpsta esant politinėje būklėje. Atkreipiamas dėmesys į skirtumą tarp Šliogerio politinės filosofijos ir jo Būties filosofijos, parodomas skirtumas tarp realaus egzistavimo politinėje būklėje ir poetizuoto Būties ieškojimo gamtoje. Gamtoje įvyksta asmeninis Lietuvos filosofo „stebuklas“ mikrolygmeniu, o Arendt „stebuklas“ įvyksta viešojoje politinėje erdvėje. Šliogerio laisvės sampratos, taip pat jo gamtinės savivalės samprata lyginama su atitinkamomis Rousseau ir Hobbes’o sampratomis. Pateikiami Šliogerio nuotraukų pavyzdžiai kaip simboliai, reprezentuojantys jo filosofines ontologinės meditacijos idėjas.
Autorių teisės (c) 2026 Tomas Kavaliauskas https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
Visuomenės informavimo įstatyme įtvirtinto „pranešimo žiniasklaidai“ apibrėžimo kritika
Lietuvos Respublikos Seimo 2024 m. spalio 15 d. įtvirtintas naujas „pranešimo žiniasklaidai“ apibrėžimas neatitinka komunikacijos moksle vartojamos sampratos. Straipsnyje nagrinėjami pagrindiniai mokslo darbuose išskiriami pranešimo žiniasklaidai požymiai ir vertinama, kurie iš jų įstatyme atspindėti ydingai, prognozuojama, kokias pasekmes tai gali sukelti taikant naująsias įstatymo normas.
Autorių teisės (c) 2026 Liutauras Ulevičius https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
Absenteizmo grėsmė demokratijai: tautos atstovo kiekybiškai silpno politinio mandato Lietuvos atvejis
Straipsnyje apibūdinamos kiekybiškai silpno politinio mandato prieigos taikymo dabarties demokratinės politikos problemoms aiškinti perspektyvos. Teigiama, kad silpnas politinis mandatas yra viena iš reikšmingų netinkamo demokratinės valstybės valdymo priežasčių. Pateikiami ir analizuojami (ne)dalyvavimo Lietuvos Respublikos Seimo rinkimuose 2016 m., 2020 m. ir 2024 m. duomenys. Keliamas klausimas, ar menką visuomenės palaikymą Seimo rinkimuose turintys Lietuvos politikai pagrįstai save vadina tautos atstovais, ypač įvertinus formalią (ne)paramą ne tik rinkėjų, dalyvavusių rinkimuose ir balsavusių už rinkimuose nugalėjusį politiką, bet ir (ne)paramą įvertinus visų rinkėjų sąraše įrašytų rinkėjų skaičių. Dėstomi argumentai prielaidai, kad tuo atveju, kai Lietuvoje vienmandatėje apygardoje rinkimus laimėjusį politiką dažniausiai formaliai palaiko tik 20–25 proc. ar net mažiau sąraše įrašytų rinkėjų, daugiamandatėje apygardoje – 3–12 proc. sąraše įrašytų rinkėjų, jo tautos atstovo mandatas yra silpnas, tokiam atstovui a priori gresia didelės visuomenės dalies – nepalaikiusios jo rinkimuose ar rinkimuose nedalyvavusios – nepasitikėjimas. Kritikuojamas indiferentiškas požiūris į rinkimuose nedalyvaujančius rinkėjus, vadovaujantis nuostata, kad, jei dalis visuomenės nedalyvauja politikoje, tai dar ne reiškia, kad ji nėra politikos vartotoja ir šios paslaugos vertintoja. Bendresne prasme straipsnyje apibūdinamas absenteizmo neigiamas poveikis atstovaujamajai demokratijai kaip pagrindinei dabarties demokratijos formai. Taip pat ieškoma atsakymo, kaip silpną politinį mandatą (dar) būtų galima sustiprinti.
Autorių teisės (c) 2026 Vaidutis Laurėnas https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
Stalininis politinis rinkimų teatras (I). Tarp ideologijos ir praktikos: pirmieji pokario rinkimai Lietuvoje 1946 m.
Remiantis gausia archyvine medžiaga, aptariami pirmieji pokario rinkimai Lietuvoje į SSRS Aukščiausiąją Tarybą, įvykę 1946 m.1 Straipsnyje vartojama sąvoka politinis rinkimų teatras apibrėžiamos sąveikos tarp svarbiausių rinkimų proceso dalyvių, stalinmečiu – tarp komunistų partijos ir titulinės tautos. Remiamasi prie laida, kad pagrindinis rinkimų tikslas buvo ne politinės valdžios legitimacija, bet lietuvių tautos sovietizacija. Todėl komunistų partija stengėsi į rinkimų procesą įtraukti kaip galima daugiau gyventojų. Tokį tikslą rinkimų organizatorei, Lietuvos komunistų partijos vadovybei, rinkimuose į SSRS Aukščiausiąją Tarybą kėlė VKP (b) CK Lietuvos biuro pirmininkas M. Suslovas. Rinkimų organizatoriai privalėjo pasiekti ne tik „visuotinį rinkėjų dalyvavimą“. Rinkimų kampanija taip pat turėjo „sutelkti plačiausias gyventojų mases apie komunistų partiją ir sovietinę valdžią“; partinės organizacijos rinkimus privalėjo paversti „valstybine švente“, kad kiekvienas rinkėjas „jaustųsi didžiosios tarybinės liaudies dalimi“. Komunistų ir nepartinių blokas turėjo pasiekti „įspūdingą pergalę“ ir išrinkti „geriausius atstovus“. Toks turėjo būti oficialus stalininis politinis rinkimų teatras. Straipsnyje atsakoma į klausimą, kaip sovietinei Lietuvos valdžiai sekėsi šiuos tikslus įgyvendinti.
Autorių teisės (c) 2026 Vladas Sirutavičius https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
Neoklasikinio realizmo požiūris į naujausią Pirmojo pasaulinio karo kilmės istoriografiją
Pirmojo pasaulinio karo priežasčių interpretacijos pastaraisiais dešimtmečiais iš esmės atsinaujino, tačiau šios naujos paradigmos integravimas į tarptautinių santykių teorinius svarstymus vis dar nėra pakankamas. Straipsnyje naujausia Pirmojo pasaulinio karo priežasčių istoriografija nagrinėjama pasitelkiant neoklasikinio realizmo teorijoje išskirtus kintamuosius – sisteminį ir įsiterpiantį. Sisteminio kintamojo pagrindu žvelgiama į Europos diplomatinę dinamiką 1904–1914 m. laikotarpiu, o įsiterpiančio kintamojo pagrindu, už tyrimo ribų paliekant kitus tris teorijos įsiterpiančius kintamuosius, analizuojami sprendimų priėmėjų veiksmai per 1914 m. Liepos krizę. Straipsnyje teigiama, kad neoklasikinio realizmo teorija ir naujieji Pirmojo pasaulinio karo priežasčių tyrimai leidžia karo priežastis apibendrinti dviem aspektais: pirma, karas kilo dėl keblios, neaiškius signalus siunčiančios ir veikėjus varžančios sistemos, kuri itin apsunkino lyderių pastangas suvaldyti Europą per po Sarajevo įvykių ištikusią krizę; antra, karas kilo dėl per Liepos krizę išryškėjusių sprendimų priėmėjų klaidų, neįžvalgumo, vadovavimosi neteisingomis prielaidomis, ištikusių atsitiktinumų, nepasisekimų.
Autorių teisės (c) 2026 Teodoras Žukas https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
Autorių teisės (c) 2026 Parlamento studijos, 2026, Nr. 37 https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
Autorių teisės (c) 2025 Parlamento studijos, 2025, Nr. 36 https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
Klaipėdos krašto prijungimas prie Lietuvos – iš arti
Klaipėdos prijungimui prie Lietuvos 1923 m. dedikuotame jubiliejiniame dokumentų rinkinyje Klaipėdos universiteto ir Mažosios Lietuvos istorijos muziejaus tyrinėtojai susitelkė į šio įvykio istoriją, kuri tuo pačiu metu rutuliojosi ne tik Klaipėdoje ir Kaune, bet ir didžiosiose Europos sostinėse. Apgalvotai atrinkdami įvairiopus ne tik Lietuvoje, bet ir Prancūzijoje, Lenkijoje saugomus šaltinius, sovietinę ir amerikietišką spaudą, ne tik politinius, bet ir karinius dokumentus, įvykių liudininkų atsiminimus, juos detaliai ir apgalvotai pristatydami, sudarytojai parengė ne tik akademinę šaltinių publikaciją, bet ir vientisą, intensyvų daugiabalsį pasakojimą. Knyga padeda suvokti įvykių gausą, pamatyti tarptautinių interesų sankirtas ir Lietuvos padėties sudėtingumą – veržlus Klaipėdos politinės ateities dilemos išsprendimas vėrė duris naujoms tarptautinėms dilemoms. Dabar jau žinodami, kaip jos baigėsi, sudarytojų dėka vis tiek galime skaityti šią knygą kaip įtaigų politinį trilerį.
Autorių teisės (c) 2025 Vilma Bukaitė https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
Archyviniai lobynai apie kraštą, dėl kurio Lietuvoje turėta didelių iliuzijų
Recenzuojamas dokumentų rinkinys Klaipėdos problema Lietuvos užsienio politikoje 1919–1940 m., kurį sudarė ir parengė Algimantas Kasparavičius, pateikia Lietuvos valstybės požiūrį, laikyseną, politiką Klaipėdos krašto klausimu plačiame geopolitiniame kontekste, praplečiant ligi šiol dominavusias chronologines (1923–1939 m.) tematikos ribas. Pradinė chronologinė atskaita – 1919 m., nes iki 1922 m. Lietuva paruošė diplomatinę-politinę Klaipėdos krašto prijungimo dirvą, o chronologinė užbaiga 1940 m. birželio 15 d. pagrįsta Lietuvos nuolatiniu Klaipėdos klausimo domėjimusi jau ir po krašto netekimo 1939 m. kovo 22 d. Didžioji dalis dokumentų atskleidžia Lietuvos ir Vokietijos santykius, bendravimą su Klaipėdos konvencijos valstybėmis-signatarėmis, Lenkija bei kitomis valstybėmis (Latvija ir Estija, Sovietų Rusija (nuo 1922 m. pabaigos – Sovietų Sąjunga), Čekoslovakija, Suomija, Jungtinėmis Amerikos Valstijomis, Turkija, Brazilija, Šventuoju Sostu etc.). Rinkinyje publikuojami 797 dokumentai iš Lietuvos centrinio valstybės archyvo Užsienio reikalų ministerijos fondo nr. 383 bei Lietuvos pasiuntinybės Londone fondo nr. 648. Šaltiniai parengti laikantis svarbiausių mokslinių archeografinių principų.
Autorių teisės (c) 2025 Silva Pocytė https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
Laisvėjimas: 1988 metų birželio–liepos blyksniai
Autorių teisės (c) 2025 Arvydas Juozaitis https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
Parlamentinės bibliotekos vaidmuo ateities ekosistemoje kintančios strateginės paradigmos kontekste
Straipsnyje nagrinėjamas Lietuvos nacionalinės Martyno Mažvydo bibliotekos (LNB) vaidmuo kintančios strateginės paradigmos kontekste, atsižvelgiant į globalius informacinės visuomenės pokyčius geopolitinių ir geoekonominių sąlygų fone. Akcentuojama LNB transformacija iš tradicinės kultūros įstaigos į strateginės reikšmės informacijos ir dokumentacijos centrą, iš esmės pagilinantį parlamentinės bibliotekos funkcinį veiksmingumą. Aptariami bibliotekininkystės paradigmos pokyčiai, informacinių išteklių suvereniteto reikšmė, kultūros ekonomikos aspektai bei Strateginio prognozavimo skyriaus funkcijos ateities ekosistemos kontekste. Analizuojamos parlamentinės bibliotekos informacinio aprūpinimo sistemos tobulinimo reikmės ir jų poveikis viešosios politikos sprendimų kokybei. Straipsnis sietinas su strategijos „Lietuva 2050“ įgyvendinimo metodologine baze, humanitarinių ir socialinių mokslų vaidmeniu formuojant nacionalinį naratyvą bei kultūrinį tapatumą ateities kontekste.
Autorių teisės (c) 2025 Arūnas Augustinaitis https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
Sustabdyti potvynį: cordon sanitaire strategijos taikymas Lietuvos politinėje sistemoje
Straipsnyje apžvelgiama cordon sanitaire strategija, kuria sisteminiai politinio lauko žaidėjai siekia izoliuoti antisistemines partijas. Cordon sanitaire yra dažnai politikos moksluose vartojamas terminas, tačiau Lietuvos atveju jis nėra pakankamai suprastas. Tai ypač išryškėjo per pastaruosius Lietuvos Seimo rinkimus, kilus diskusijai dėl cordon sanitaire strategijos taikymo politinei partijai „Nemuno aušra“. Šiame straipsnyje siekiama konceptualizuoti cordon sanitaire strategijos veikimo mechanizmą ir empiriniais duomenimis atsakyti į klausimus, ar įmanoma Lietuvos politinėje sistemoje taikyti cordon sanitaire strategiją, kodėl šios strategijos taikymo idėja nebuvo įgyvendinta per pastaruosius Seimo rinkimus, nors ir siūlyta
Autorių teisės (c) 2025 Andrius Vyšniauskas https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
Pokomunistinių visuomenių politinių-partinių sistemų evoliucija strateginės analizės požiūriu
Auganti politinės sistemos elementų įvairovės aktualizacija ir jų autonominės politinės saviraiškos bei interesų deklaravimas ekonomikos ir politikos atžvilgiais problematizuoja valstybės institutų prerogatyvumą ilgalaikių visuomenės interesų ir lūkesčių perspektyvose. Gavusių valdžią partijų koalicijos orientuojasi į laikinus ir dalinius sprendimus bei jų vykdymo atidėliojimą. Pilietinės visuomenės struktūrų institucionalizacija ir tradicinių partijų kartelizacija plečia ir kokybiškai renovuoja valstybės ir bendruomenės atsparumo potencialą gilėjančios tarptautinės tarpusavio priklausomybės kontekste. Straipsnyje apžvelgiama koalicinės politikos Vakarų Europos šalyse ir Vidurio ir Rytų Europos regione įtaka partinių sistemų evoliucijai. Demokratinio institucinio ir konstitucinio dizaino ypatybės sąlygoja skirtingų šalių partinių sistemų fragmentacijos ir pliuralizacijos bei integracijos galimybių plėtrą ir realizaciją. Šiame kontekste bandoma išryškinti Lietuvos politinių institucijų poveikį partinės sistemos formavimui siekiant stabilios koalicinės politikos tarp įvairios pakraipos politinių junginių ir visuomeninių organizacijų vienybės.
Autorių teisės (c) 2025 Kęstutis Šerpetis https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
Straipsnyje aptariama dabartinių Lietuvos istorijos naratyvų situacija. Sąlyginai išskiriami dviejų paradigmų naratyvai, kurių skirtumą lemia tautos samprata. Pagal vieną paradigmą tauta aiškinama kaip etnografinė-etnopolitinė bendrija, kuria remiantis bandoma susieti Lietuvos istorijos raidą nuo seniausių laikų iki dabarties. Pagal kitą naratyvą tautai suteikiamas politinis-civilizacinis turinys, kuriame etninis pradas istorijos raidoje neturėjęs esminės reikšmės. Straipsnyje kritikuojamos abiejų naratyvų silpnos vietos ir siūloma siekti tautinės identifikacijos aiškumo kriterijų.
Autorių teisės (c) 2025 Česlovas Laurinavičius https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
Rusijos revoliucija ir „Vilniaus žinių“ fenomenas 1905 metais
Lietuvių tautinio judėjimo raidoje svarbiu įvykiu tapo 1905 m. gruodžio 4–5 d. Vilniuje vykęs Lietuvių suvažiavimas, kuris istoriografijoje įvardijamas kaip Didysis Vilniaus seimas. Suvažiavimo dalyviai priėmė nemažai politinio-tautinio pobūdžio nutarimų, kuriuose buvo išdėstyti visi esminiai tautiniai ir teisiniai-valstybiniai lietuvių siekiai, apibendrinta forma išsakyti Lietuvos politinės autonomijos reikalavimu. Kaip tik šiame suvažiavime patvirtinta lietuvių teisinė modernaus valstybingumo formuluotė apibrėžė Lietuvos kaip valstybės su sostine Vilniumi bei savanoriškai besiorientuojančių į šią valstybę pakraščių teritoriją. Ši formuluotė tapo išeities tašku visiems vėliau deklaruotiems lietuvių modernaus valstybingumo siekiams. Atliktas tyrimas rodo, kad 1905 m. spalį – 1906 m. kovą lietuvių inteligentų, susibūrusių apie „Vilniaus žinių“ dienraštį (1904–1907), grupė, pasinaudojusi 1905 m. Rusijos revoliucijos suformuota palankia politine situacija, suorganizavo Lietuvių suvažiavimą Vilniuje. Tuo periodu ši grupė tapo politine jėga, bandančia telkti lietuvių tautą. Galima tvirtinti, kad „Vilniaus žinių“ inteligentų grupė siekė vadovauti lietuvių tautiniam judėjimui. Tęsdama nelegalios periodinės spaudos, pirmiausia „Varpo“ (1889–1905), iš dalies „Ūkininko“ (1890–1905) bei „Tėvynės sargo“ (1896–1904) tradiciją ji bandė paversti „Vilniaus žinias“ to judėjimo idėjiniu-organizaciniu centru. Nuo pat 1905 m. pradžios „Vilniaus žinios“ sudarė palankias sąlygas Lietuvių suvažiavimui sušaukti, organizuoti ir tautos valią išreiškiantiems nutarimams priimti. Tokiu teiginiu straipsnyje atsakoma į klausimą, kokį vaidmenį šiame, ypač svarbiame, lietuvių tautinio judėjimo įvykyje atliko pirmas lietuvių dienraštis „Vilniaus žinios“. Ar tautiniame sąjūdyje jis tapo perėmėju tų funkcijų, kurias iki jo vykdė nelegali lietuviškoji periodinė spauda? Ir kaip visa tai yra susiję su Rusijos 1905 m. revoliucija?
Autorių teisės (c) 2025 Rimantas Miknys https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
Redakcinės kolegijos parengti nurodymai autoriams.
Autorių teisės (c) 2022 Parlamento studijos https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
Žurnalo „Parlamento studijos / Parliamentary Studies“ Nr. 31–33 turinys
Deimantinės atvirosios prieigos recenzuojamą periodinį mokslo žurnalą „Parlamento studijos / Parliamentary Studies“ nuo 2004 m. leidžia Lietuvos nacionalinė Martyno Mažvydo biblioteka. Žurnalo tikslas – burti tyrėjus, skatinti ir plėsti demokratinės valdysenos, parlamentarizmo, politinės kultūros tyrimus. Čia telkiami politikos analitikai, istorikai, sociologai, kalbotyros, teisės mokslininkai, politinės komunikacijos mokslo įvairių krypčių tyrėjai. Pateikiamas žurnalo „Parlamento studijos / Parliamentary Studies“ Nr. 31–33 turinys. Šių numerių vyriausiasis redaktorius – Andrius Vaišnys, mokslinis redaktorius – Darius Žiemelis.
Autorių teisės (c) 2022 Darius Žiemelis https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
Autorių teisės (c) 2025 Parlamento studijos, 2025, Nr. 35 https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
Metinė konferencija „2025-ieji. Pasaulinės tendencijos ir nacionalinis saugumas. Įžvalgos. Iššūkiai. Scenarijai“
2025 m. sausio 23 d. Lietuvos nacionalinės Martyno Mažvydo bibliotekos Konferencijų salėje įvykusioje 6-ojoje metinėje konferencijoje „2025-ieji. Pasaulinės tendencijos ir nacionalinis saugumas. Įžvalgos. Iššūkiai. Scenarijai“, kurią organizavo Nacionalinės bibliotekos Strateginio prognozavimo skyrius ir Lietuvos Seimo Ateities komitetas, pagrindinė šių metų tema buvo regioninė politika ir valstybės atsparumas. Šalies Prezidentas Gitanas Nausėda, sveikindamas konferencijos dalyvius, pabrėžė, kad regioninės politikos ir valstybės atsparumo santykis šiandien Lietuvoje yra vienas svarbiausių, kadangi sparčiai augant šalies ekonomikai pristigo dėmesio regioninei politikai ir augimo vaisiai pasiskirstė netolygiai. Seimo Ateities komiteto pirmininkas Vytautas Grubliauskas savo sveikinime akcentavo, kad ateities įžvalgų Lietuvoje institucinės sistemos pagrindą sudaro Seimo Ateities komitetas, Seimo kanceliarijos ir Vyriausybės kanceliarijos padaliniai, Vyriausybės strateginės analizės centras STRATA, Lietuvos nacionalinė Martyno Mažvydo biblioteka ir jos Strateginio prognozavimo skyrius, Lietuvos universitetai, kitos tyrimų institucijos ir centrai, kurių vaidmuo svarbus, nes didėja globalios ir regioninės rizikos, daugėja iššūkių ekonomikai, socialinei veiklai, finansams, todėl labai aktualus tampa viešojo sektoriaus, visos valstybės atsparumo sisteminėms grėsmėms klausimas. Konferencijos pranešimuose pabrėžta būtinybė suaktyvinti regionų politiką ieškant institucinių sprendimų, pavyzdžiui, įsteigti regionų ministeriją. Apžvelgus savivaldos reguliavimo patirtis Europos Sąjungoje, iššūkius, kylančius įgyvendinant regionų politiką, prieita prie išvados, kad globalinis neapibrėžtumas yra ta realybė, kurioje reikia veikti ir priimti sprendimus, tarp jų ir egzistencinius. Todėl įžvalgų konferencija reikalinga kaip diskusinė platforma, sudarant galimybę politikams išgirsti ekspertus, o ekspertams – politikus.
Autorių teisės (c) 2025 Ginas Dabašinskas https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
Naujoje knygoje „Politinio proto kritika“ filosofas Alvydas Jokubaitis, remdamasis I. Kanto veikalais, ieško atsakymo į klausimus apie politikos prigimtį. Autoriui atspirties momentu tapo H. Arendt kitados pastebėtas ryšys tarp sprendimo galios ir politikos. Kitaip tariant, knygoje kruopščiai analizuojamas estetikos ir politikos artumas, bendrystė. Šios prielaidos vedamas, autorius analizuoja svarbiausius I. Kanto veikalus ir tarsi pildo paties didžiojo mąstytojo paliktas vietas, kuriose galėtų glūdėti politikos prigimties paaiškinimas. Šįkart, A. Jokubaičio knygoje, jis skleidžiasi interpretuojant grožio, skonio, estetinius principus, kurie autoriui yra priemonė suprasti politikos pradžią.
Autorių teisės (c) 2025 Linas Kontrimas https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
Renkuosi knygą – Vilniaus universiteto Teisės fakulteto leidinį
Recenzuojamą leidinį sudaro septyniolika skirtingų autorių straipsnių, skirtų Lietuvos Respublikos Konstitucinio Teismo veiklos trisdešimtmečiui. Šiame straipsnyje analizuojama Konstitucinio Teismo jurisprudencija autorius dominančiais teisėtyros klausimais. Leidinio straipsnių autoriai gilinasi į skirtingas teisės sritis, todėl Konstitucinio Teismo jurisprudencija vertinama įvairiais aspektais. Straipsniuose vyrauja istorinis tyrimo metodas, parodant Konstitucinio Teismo pozicijos formavimosi tam tikru klausimu ištakas ir raidą tiriamuoju trisdešimties metų laikotarpiu. Leidinyje analizuojama ir vertinama Konstitucinio Teismo doktrina įvairiomis didelio teisininkų ir likusios visuomenės dalies susidomėjimo sulaukusiomis problemomis: Tautos laisvės rengti referendumą ribos, (paslėpti) Konstitucinio Teismo bandymai keisti savo jurisprudenciją, teisės principų taikymas, individualaus konstitucinio skundo tinkamumas, Konstitucinio Teismo ir kitų teismų argumentų sąveika, legislatyvinės omisijos problemos etc.
Autorių teisės (c) 2025 Giedrė Lastauskienė https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
Įprasti Lietuvos politikos dėsniai 2024 m. Seimo rinkimuose
2024 m. Seimo rinkimai vyko po ketverių sudėtingų Seimo kadencijos metų. Šalis patyrė ne vieną krizę, pirmą kartą istorijoje buvo įvesta nepaprastoji padėtis, siekiant užkardyti galimas grėsmes, kylančias dėl nelegalių migrantų antplūdžio pasienyje. Praėjusios kadencijos Seimas priėmė Rinkimų kodeksą bei dvi Seimo rinkimų procesui labai aktualias Konstitucijos pataisas. Rinkimuose dalyvavo 1740 kandidatų ir 15 kandidatų sąrašų. Suveikė politinė švytuoklė – daugiausia balsų gavo opozicinė Lietuvos socialdemokratų partija, antroje vietoje liko valdančioji Tėvynės sąjunga-Lietuvos krikščionys demokratai. Į Seimą pateko dvi naujos politinės jėgos, penkių procentų barjero nebeperžengė taip pat dvi partijos, viena jų – Laisvės partija – pratęsė ilgą seriją rinkimų, per kuriuos bent viena valdančioji partija nebepatenka į Seimą. Po rinkimų koaliciją sudarė Lietuvos socialdemokratų partija, politinė partija „Nemuno aušra“ ir Demokratų sąjunga „Vardan Lietuvos“, trys parlamentinės partijos pakeitė pirmininkus. Šiame straipsnyje siekiama apžvelgti 2024 m. Seimo rinkimų procesą ir jų rezultatus, remiantis duomenimis išanalizuoti keletą svarbių jų parametrų lyginamajame parlamento rinkimų kontekste
Autorių teisės (c) 2025 Matas Baltrukevičius https://creativecommons.org/licenses/by/4.0